ZAKAJ BOG DOPUŠČA ZLO?

Wilhelm Busch

V svctu se dogajajo strašne stvari. In zato se ljudje

sprašujejo: Kjc je Bog? Zakaj on to dopušča? Zakaj

ob vseh tch strahotah molči? In tako lahko pridemo

do ncvarne misli: Morda pa res ni Boga? Mogoče

so nebcsa prazna? Mogoče je ateizem vseeno pra-

vilen?

Proč s teboj, Bog!

Spominjam se zanimivega dogodka, ko sem bil še

povsem mlad pridigar. S sedemindvajsetimi leti

scm prišcl v Essen in izbruhnila je velika stavka

rudarjcv. Sei sem mimo zbranih rudarjev. Tu je stal

človek in vneto govoril ljudem, ki so stali okrog

njcga. Govoril je o Iačnih otrocih, izkoriščevalskih

plačah in nezaposlenosti. Opazil me je, me

prepoznal in zarohnel: „Ha, tu je pridigar! Pridi

sem!" Sei sem k tej skupini. Ljudje so mi naredili

prostor in prišel sem do govornika. Okrog mene je

bilo mogoče sto rudarjev. Govornik je rekel:

„Poslušaj, pridigar! Če obstaja Bog - jaz sicer ne

vem, lahko pa - potem bom, ko umrem, stopil pred

njcga in mu povedal!" In tedaj je zavpil: „Zakaj si

dopustil, da so otroci trpeli lakoto, medtem ko so

drugi hrano odmetavali? Zakaj si dopustil, da so

ljudje trpeli zaradi raka? Zakaj? Zakaj"' In tedaj

mu bom rekel: „Ti, Bog, oddalji se! Umakni se!

BeZi!" Tedaj sem se sam vzkliknil: „Popolnoma

pravilno! Dol s tem Bogom! Dol s takšnim Bogom!"

Proč s teboj, človek!

Nenadoma je vse utihnilo. Govornik se je začudil

in dejal: „Poslušajte, vi ste vendar pridigar! Vi

vendar ne smete vpiti: Dol s tem Bogom!" Potem

sem mu odgovoril: „PosluSaj, ta Bog obstaja samo

v tvojih mislih; Bog, pred katerega lahko ti stopiS,

si dovoliš, da ga pokličeš na odgovornost, da si pred

njim sodnik in on obtoženec. Temu Bogu lahko

tudi sam povem: ,Proč s tem Bogom!' Takšnega

Boga ni. Toda nekaj ti želim povedati: „Obstaja pa

drugi, resnični Bog. Pred njega boš stopil kot

obtoženec in tedaj niti ust ne boš mogel odpreti,

kajti on te bo vprašal: „Zakaj me nisi spoStoval?

Zakaj me nisi klical? Zakaj živiš v nečistosti? Zakaj

si lagal? Zakaj si sovražil? Zakaj si se prepiral?

Zakaj si....?" Tako te bo vprašal. Tedaj ti bo beseda

v grlu zastala. Od tisoč vprašanj nc boš mogel

odgovoriti niti na eno. Ne obstaja Bog, katercmu bi

Iahko rckli: „Proč s teboj!" Toda obstaja sveti, Zivi,

rcsnični Bog, ki bi nam Iahko nekoč rekel: „Proč s

tcboj! Ali ste izpolnjevali vse bozje'zapovedi? Bog

jcmljc svoje zapovedi resno. Obtoženi smo mi, ne

Bog."

Sodoma in Gomora

Rad bi vas seznanil z zgodbo iz Biblije. Bili sta dve

mesti: Sodoma in Gomora, mesti visoke kulture s

prefinjeno civilizacijo. Niso trdili, da Boga ni.

Verjctno je bilo med njimi tudi nekaj pridigarjev.

Toda Boga nisojemali resno. Teptali so vse njegove

zapovedi. V Sodomi je živel pobožni Človek Lot, ki

je govoril: „Z Bogom tako ne smete ravnati! Ne

varajte se, Bog se ne da zasmehovati! Kar človek

seje, to bo tudi žel!" Toda ljudje so odgovarjali: „Ne

hecaj se! Saj ti nisi pridigar! Nehaj govoriti o tern

nesmislu: Kar človek seje, to bo tudi žel!" Toda

nekega jutra se je zgodilo. Bog je najprej rešil Lota

iz mesta, nato pa je dovolil, da sta na mesti z ncba

padala ogenj in žveplo. Kako je to, smo doživeli v

bombardiranju v času vojne. Toda Bog lahko to

naredi tudi brez letal. Lahko si predstavljamo, kako

so ljudje skakali iz postelj in vzklikali: „V klet!"

Zbežali so v kleti. In nato je v kleteh postalo vroče

kot v pečeh. V neki kleti se je znašlo več dobrih

meščanov. Vsi so imeli svoje skrivnosti, kot jih ima

vsak človek danes. V kleti je bilo vse bolj vroče.

Hoteli so ven, a niso mogli, ker je okrog besnel

ogenj. Naenkrat je nekdo rekel: „Ljudje, Lot je

imel prav: Bog resnično živi!" Neka mlada ženska

je dejala: „Potem pomaga le eno: sedaj bi morali

moliti! Kdo zna moliti?" Naenkrat se je slišalo:

„Gospod, vseeno bodi usmiljen! Grešili smo! Pre-

zirali smo te! Toda vseeno prenehaj! Saj si ti Bog

ljubezni, ti si milostljiv! Gospod, usmili se!" Slišal

se je le prasket ognja. Ljudje so začeli vzklikati:

„Bog, zakaj molčišT" Vse je bilo tiho. Slišal se je

samo prasket plamena. Sedaj so lahko le molili ali

kleli - Bog ni več odgovarjal.

Obstaja mcja, katero lahko prckorači človek, mesto

ali narod; mcja nczanimanja za živega Boga. Ko se

ta mcja prcstopi, Bog ne posluša več in ne odgovarja.

Tedaj lahko molite ali preklinjate. On ne odgovarja

vcč. Ta molk jc bila najhujša obsodba Sodome. Bog

jim ni imcl več kaj povcdati!

Ne razumem

Nc razumem Boga. Ne razumem, zakaj Bog tako

vcliko dopušča. A obstaja spomenik in dokaz božje

ljubczni. To je Jezusov križ. „On ni prizanesel

lastncmu Sinu, tcmveč ga je dal za nas vse. Kako

nam torej ne bi z njim podaril tudi vsega drugega?"

Tako pravi apostol Pavel. In tako to tudi je. Ko pod

Jezusovim križem najdem mir z Bogom, potem

nimam več nobenih drugih vprašanj. Ko so bili moji

otroci majhni, so razumeli, kar sem dclal in so mi

zaupali. „Oče bo to dobro naredil!" Ko pod Jezuso-

vim križem najdem mir z Bogom, ko sem božji

otrok, potcm lahko zaupam nebeškemu Očctu. On

vsc dcla dobro.

Moje življenje je uničeno

Sedaj vam moram povedati nekaj o Jczusu. Okrog

Jezusa se je zbrala množica ljudi in on je govoril.

Nenadoma jih je v ozadju nekaj vznemirilo. Ljudje

so začeli govoriti in bežati. Jezus je svoj govor

prekinil: „Kaj se je zgodilo?" Zgodilo se je nekaj

strašnega. Prišel je gobavec. Ali veste, kaj je goba?

Telo se gnoji, čeprav je človek živ. To je grozljivo:

gnoj, ki najeda ušesa, nos, usta. In ta goba je tako

nalezljiva, da se prenaSa tudi z dihanjem. Zato

morajo živeti gobavci v puščavi. Ne smejo priti med

ljudi!

In sem, v to skupino ljudi, je prišel takšen gobavec!

Slišal je za Jezusa, gnalo ga je veliko hrepenenje!

„Rad bi videl rešitelja!" Tako je prišel. In človeku

so naredili prostor! Ljudje so se umaknili. Tedaj so

vpili: „Pojdi! BeZi!" Prijemali so kamenje in pretili.

Toda on se ni dal odgnati. Zelo dobro si lahko

predstavljam, kako je sredi množice nastala prosta

pot, prosta zaradi prestrašenih ljudi. In skozi

nastali prehod gre gobavec vse do Jezusa. Ni stal

pred Jezusom, ampak se je vrgel v prah pred njim

in izjokal rešitelju vso svojo bedo: „Moje življenje

je uničeno, izgubljeno! Jezus, če ti hočeš, me lahko

očistiš (ozdraviš). Pomagaj mi!"

Veste, uničcni človek in Rešitelj, božji Sin, morata

priti drug k drugemu! Tako mora to biti: naša beda

mora priti pred Jezusa! Želim, da odvržete vaše

malo „rcligije" in predate svojo bedo Jezusu. In tu

je pred Jczusom ležal gobavec. „Če hočeš, me mores'

očistili!"

Jezusov dotik

In potem se je zgodilo nekaj neskončno lepega.

Lahko si predstavljam, da je Jezus stopil korak

nazaj od tega uničenega človeka in rekel: „Da,

dobro. Vstani! Bodi čist!" Toda tega ni storil. Jezus

je sei korak naprej in položil svoje roke na bolno

glavo! Ljudje so od strahu vpili: „Gobavca se ne

sme dotakniti!" Biblija poroča: „Jezus se ga je do-

taknil." Nikakršna umazanija za rešitelja ni pre-

gnusna. Nobena beda mu ni prcvelika. On se s svojo

roko tega dotakne. In če je sedaj tukaj kdo, o katerem

nihče ne žcli ničesar vedeti, potem Jezus položi nanj

roko in pravi: „Jaz sem te odrešil, ti moraš biti

moj!" Če je sedaj kdo tukaj, katerega muči gobna

umazanija greha, potem mu Jezus ponuja roko in

pravi: „Bodičist!"

V Jezusu prihaja božja ljubezen k nam v našo bedo,

v naše grehe, v našo umazanijo, v našo bolczen!

JezusjeBožjabeseda,kijepostalačlovek!Nekateri

ljudje pravijo: „Zakaj Bog molči?" Ali ni Bog dovolj

jasno in čudovito govoril?!

Zakaj visiš?

In ta Jezus je bil nekega dne križan, skozi roke in

noge so mu zabili žeblje. Tedaj so križ dvignili.

Okrog križa je bila razbesnela in razvpita množica.

Rimski vojaki so porivali ljudi nazaj. Pridite, pri-

družimo se tej množici, postavimo se pod križ!

Poglejte njega, človeka z Golgote! „Glava je vsa

krvava in ranjena, polna bolečin, prezirana in za-

smehovanas trnjevo krono! Poglejte ga! Vprašajte

ga: „Zakaj ti tukaj visiš?" On pa vam odgovarja:

„Pred Bogom si ti kriv. Ali boš ti plačal to krivico v

10

pcklu ali pa jo jaz plačam tukaj zate. Nckdo mora

plačati! Jaz žclim to storiti zate! Verjemi!"

Jczus jc odncscl na križ grehe sveta - tudi moje;

odncscl je mojo krivico in me spravil z Bogom,

plačal je zame in me kupil za Boga.

Vstalje

In potem so Jezusa položili v grob, ki je bil v skali.

Grob so zapečatili s ploščatim kamnom. Rimski

vojaki so stražili. Zgodaj zjutraj tretjega dne, ko se

je zdanilo, so vojaki zaradi močne svetlobe popa-

dali na tla. Zadnje, kar so videli, je bil Jezus, ki

prihaja iz groba. Ne pripovedujem vam nobene

bajkc. Govorim varrr, ker vem, da je ta Jezus vstal

cxi mrtvih. Ta Jezus, ki je umrl za vas, Zivi! In on vas

poziva. Odločujoče vprašanje vašega življenja je, če

ga boste sprejcli! Bog ne molči, on govori v Jezusu.

Najbolj strašen obisk

Na koncu vam bom povedal še nekaj. Ko sem pred

nckaj dcsetlctji postal pridigar v nekem rudarskem

področju, je bilo strašno. Slišal sem za nekega

11

delavca, ki je doživel v rudniku nesrečo. Na ledja

mu je padla skala. Ohromel je, bil je brez vsakega

upanja v ozdravljenje. Strašno! Obiskoval sem ga

in ta obisk je bil strašen, da, to je bil eden najbolj

strašnih obiskov, ki sem jib. kdajkoli doživel. V

kolibi je bilo veliko rudarjev. Hromec je sedel v

svojem invalidskem vozičku. Ko sem vstopil, je

zavpil: „Ti črnuh, ostani kar zunaj! Kje je bil tedaj

tvoj Bog, ko mi je padla na ledja skala? Zakaj Bog

molči?!" In potem je preklinjal. Bilo je kot v peklu.

Nisem mogel spregovoriti niti besede, zato sem

odšel.

Bog ljubi svet

Med rudarji sem imel nekaj prijateljev in njim sem

povedal o svojem obisku. Čez teden dni, ko sem

ravno hotel začeti z biblično uro, so se s treskom

odprla vrata in prikazal se je voziček s hromim

človekom. Prijatelji rudarji so enostavno odšli ponj

in ga pripeljali na naš shod. Ne vem, če so ga kaj

spraševali, verjetno ne. Tako se je torej znašel pred

menoj. In tedaj sem govoril o odlomku iz Pisma:

12

„Bog je namreč svet tako zelo ljubil, da je dal

lastnega Sina". Govoril sem o Jezusu, Božji besedi,

katero moramo poslušati, in sem nadaljeval: „... da

nihče, ki veruje v Jezusa, ne bo pogubljen." In

človek je poslušal. Prvič je slišal tako govoriti o

Jezusu! Naenkrat mu je postalo jasno.

Želim skrajšati: četrt lcta za tern je sprejel vero v

Gospoda Jezusa. Ne morem vam povedati, kako se

je vse spremcnilo. Njegovo stanovanje je bilo pre-

urejeno. Kjer so se prej slišale kletvice, so sedaj

odmevale pesmi Jezusu. Stari prijatelji so odšli,

prišli so novi. Steklenice z žganjem so izginile, a na

mizi je bila Biblija. Žena in otroci so si oddahnili.

Hvala za zlomljeno hrbtnico

Tik pred njegovo smrtjo sem ga še enkrat obiskal.

Tega ne bom mogel pozabiti. „Amsel," sem ga

vprašal, „kako je?" „Ah," je odvrnil, „odkar sem

predal življenje Jezusu in so mi grehi odpuščeni,

odkar sem božji otrok," in nato je nekaj trenutkov

premiäljeval, nato pa nadaljeval: „je vsak dan kot

sveti večer." Tako lepo se je izrazil rudar, ali ne?!

13

In potem je sledilo nekaj, Cesar ne bom nikoli

pozabil. Tedaj je rekel: „Busch! Kmalu bom umrl,

čutim. In tedaj bom vstopil skozi vrata in stopil

pred Boga. Popolnoma jasno mi je: s smrtjo ni

vsega konec. V večnosti bom stopil pred božji pre-

stol, se vrgel pred njega in se mu zahvalil, da mi je

zlomil hrbtenico."

„Amsel," sem ga prestrašen prekinil, „kaj govo-

riš?"

Tedaj je on odgovoril: „Vem, kaj govorim. Glej, če

do tega ne bi prišlo, če bi me Bog pustil, da bi gel

naprej tako brezbožno, bi prišel v pekel, v večno

obsodbo. Bog je moral tako boleče poseči v svoji

rešilni ljubezni in mi zlomiti hrbtenico, da bi lahko

našel njegovega Sina Jezusa. Po Jezusu sem postal

vesel božji otrok. In zato se mu želim zahvaliti!"

In potem je sledil stavek, ki se mi je nepozabno

vtisnil v spomin: „Boljše je hrom pripadati Jezusu

in biti božji otrok, kot z dvema zdravima nogama

skočiti v pekel!"

Odgovoril sem: „Dragi moj Amsel! Glej, Bog ti je

poslal nekaj strašno težkega. Sprva si zmerjal: ,Kje

14

je bil takrat Bog? Zakaj Bog molči?!' A sedaj si

dojel, zakaj je Bog to poslal. On te je želel pritegnili

k Jezusu, da bi te Jezus lahko pripeljal k Njemu!"

Izdaja:

DUHOVNO OBZORJE,

Celovška 70, Ljubljana

kot samostojno prilogo

Golgotski vestnik 1-2/92

Odgovarja: MIHAEL KUZMIČ

Naklada: 5000 izvodov

Prevod: Franc Kuzmič

Izdano leta: 1992

15

Table of Contents

Zakaj Bog Dopušča Zlo?